År 1804 utsåg president Jefferson Meriwether Lewis och William Clark-
-till att utforska de stora områdena i nordväst.
De flesta vet inte att två andra män ledde ännu en expedition.
De var kanske inte lika modiga och intelligenta som Lewis och Clark-
-men de var ändå män.
Deras historia, sådan den nu är, börjar i Arlington i Virginia.
Det krävs mer än två snobbar för att ta livet av mig.
Jag hoppas att Satan själv bränner köttet från dina ben!
Herregud, damen...
Släpp mig!
Låt mig vara!
Fortare!
Men inte för fort. Så snabbt som möjligt, men ändå bekvämt.
Det gäller en mans liv.
Den 25 mars 1804 uppträdde Bartholomew Hunt-
-spejare i Amerikas Förenta Staters armé-
-berusad och oförskämt inför en officer.
Senare tvingade han officeren att dansa vals i mässen.
-Har ni något att säga? -Ja, det har jag.
När jag är död och befinner mig i nästa värld-
-vill jag att ni lyfter ner mig från galgen och-
-kysser mitt håriga arsle!
Häng honom!
Må Gud ha förbarmande med denne man.
Ur vägen!
Presidenten har benådat honom.
Titta, här är hans namnteckning. "Thomas Jefferson."
-Förlåt. -Tack.
Mr Hunt, jag ska gå mot Stilla havet och behöver en vägvisare.
Varför valde ni mig, ni kunde ha tagit William Clark.
Tror ni inte att jag försökte?
Meriwether Lewis hann först. Jag är så less på Lewis och Clark.
Men vi ska komma först till Stilla havet.
Vem blir då bjuden på alla fester?
Då får vi se vem som gör politisk karriär.
När historien skrivs, blir de bara en fotnot till en fotnot.
Och jag blir noten.
Jag kanske får valkar, gula tänder och värkande leder.
Tro mig, det blir en svår färd.
Vi kommer att möta vildar och björnar.
Vilda björnar, inga tränade cirkusbjörnar...med små hattar.
Det låter stimulerande. Få män skulle våga sig på en sådan resa.
Jag är inte rädd, mr Burr. Min hjärna skall skydda mig.
Jag är en lärd man, en som vet hur man köper de finaste böcker.
Rädsla äter vi till frukost, och fruktan blir vår lunch.
Eller hur, mr Hunt?
Mr Hunt?
Indianerna är farligare än björnarna.
Alla vet att när en vilde tar en vit man till fånga-
-så öppnar han hans skalle, tar ut hans hjärna-
-och äter den med en primitiv gaffel.
-Har ni bevittnat såna gräsligheter? -Jag har sett gaffeln.
-Ni ser ut att uppskatta god whisky. -Man får tacka.
Men berusning kan få mig att bära mig illa åt i så fint sällskap.
Jag menade inte att ni skulle bli berusad, utan bara smaka på den.
Då smakar jag väl, då.
Inte illa.
Ni får skaffa en egen flaska.
God morgon. Jonah fick lägga er här i går kväll.
Ladan var det enda ställe som passade er.
Det var nåt fel på whiskyn. Min skalle har öppnat sig.
Det förvånar mig att ni är bakfull-
-med tanke på de mängder ni spydde ur er i cembalon.
Ni får förlåta mig.
Det är bäst att jag ger mig av.
Jag kan inte göra resan utan er. Ni får fullt delägarskap.
-Vad sägs om det? -Att det inte är värt en spottloska.
Jag betalar er 100 dollar.
-200. -125.
-150. -Uppgjort!
Stora ting väntar oss. Vårt namn kommer att vara på...
...många inflytelserika personers läppar.
Lyssnar ni, mr Hunt?
Grisarna skulle nog uppskatta att få vara i fred.
Jag betalade dyrt för att få se sånt i Louisville.
Men där var grisarna klädda som kungen och drottningen av Frankrike.
Kostymer, då är det teater.
Jag söker Leslie Edwards.
Jag heter Jackson. Min dröm är att få se Stilla havet innan jag dör.
En gammal stöt som ni skulle inte kunna ta sig 100 meter uppför floden.
I mina sämsta stunder slår jag lätt en fetknopp som ni.
-Nej, det gör ni inte. -Jag vet.
Men ta mig med, snälla ni. Kan ni neka en gammal man hans önskan?
Det kan jag inte, och det ska jag inte göra. Jackson, ni får följa med oss.
-Åsna! -Skit!
-Hjälp till att lasta båtarna. -Tyvärr, jag är en gammal man.
Han påstår att ni har anställt honom som tolk.
-Ni måste vara Guy Fontenot. -Det är jag.
Ni lär bemästra alla språk fram till Stilla havet.
-Vem har sagt det? -Ni, i ert brev.
Mitt brev? Jaså, brevet. Ja, då är det sant.
-Vilken båt ska vi vara i? -Vi?
-Han vill ta med sig sin fru. -Hon är inte min fru.
Jag har köpt henne. Hon är min egendom.
Jag förstår skillnaden.
Båtarna är fullastade, och då är ändå inte mina hattar och min servis med.
Du får inte följa med.
Jag var inte klar.
Vi ska nog ordna plats. Vem behöver te?
Kom ihåg, att om jag ser någon man, som tittar på henne-
-kommer jag att skära upp honom som en gris.
Jag ska ta med det i mitt tal.
Fader!
Käre Gud i himlen. Välsigna oss när vi lämnar denna kristna värld.
Ge oss mod att föra ditt budskap om kärlek och tolerans-
-till de okunniga, gudlösa vildar som väntar oss. Amen.
-Då åker vi! -Vänta lite.
Jag har förberett ett litet tal till minne av vår avresa.
Vi ska ge oss av på ett äventyr till det nordvästra territoriet.
Tyvärr har Lewis och Clark två veckors försprång.
-Vi ska fara uppför Missourifloden. -Mot strömmen?
Vore det inte lättare att färdas nedför Mississippifloden?
-Jo, det vore det. -Vi kunde åka till New Orleans.
Mina herrar, vi har redan varit där.
-Ja, det är underbart. -Jag har också varit där.
-Bara maten är värd resan. -Maten, sir.
New Orleans! New Orleans!
Då så! De som är alltför fega för att vara med om vårt äventyr-
-och hellre vill uppleva dekadansen i New Orleans, ska åka dit.
Gör något, mr Hunt!
Näste som far till New Orleans-
-kommer att göra det med en blykula i ryggen.
-Ni har undertecknat kontrakten. -De, då?
-De ska tas om hand. -Av vem?
-De har flytt. -Hoppa i båtarna nu!
Allihop!
Och vår resa tog sin början.
Männen och jag var mycket spända på det som låg framför oss.
Tack, Higgins. Ditt spelande blir ett välkommet ressällskap.
Vi ska följa Pierre LeBlancs karta från hans resa 1792.
Hunt, ni känner till området. Berätta vad vi kan vänta oss.
-Det jag minns bäst är djuren. -Djuren, ja.
Fruktansvärda bestar i bergen och på stäppen.
Jag såg en björn som var så stor-
-att han bet en man mitt itu med sina enorma käkar.
Jag såg en grävling med tassar stora som stekpannor.
De slet ansiktet av en och man kunde inget göra.
En gång dök en hök ner från himlen...
...och slet ut ögonen på en man.
Han skrek: Jag är blind! Jag kan inte se!
Jag kan inte få bort den!
-När jag fiskade... -Ni skrämmer männen.
Det är lika bra att de vet vilka faror som väntar.
Där är ett djur!
Döda honom!
Vi kan inte döda den! Gud hjälpe oss!
Skjut inte!
Det är bara en ekorre!
Han håller i någonting!
Den 31 maj, 1804. Vi tillbringar vår första natt i vildmarken.
Strapatser och umbäranden blir våra följeslagare.
Jonah, det här är hemskt. Vattnet är inte alls lika varmt som i Virginia.
Det vet jag inget om. Jag har tvättat mina intima delar i den kalla floden.
-Jag tar nog min paisleyrock. -Det är ert privilegium, sir.
Ja, det är det.
Mr Hunt vill träffa er.
-Det är problem med männens moral. -Det är ju bara vår första kväll.
En grupp tycker att ni struntar i dem.
En annan att man har glömt syftet med resan för snabba förtjänster.
Ni måste hålla kontroll över sånt.
Vi gör resan tillsammans. Ingen är bättre än någon annan.
Förutom vad gäller vår ställning i samhället och här.
Vi borde lära känna varandra bättre. Vad gör ni på fritiden?
Fritiden är den tid då ni inte arbetar.
Fritid... Strunt i det.
Du som fingrar på ditt sår, berätta om dig själv.
-Jag, sir? -Ja. Du heter väl Bidwell?
-Ja, sir. Vad vill ni veta? -Vad som helst.
Var kommer du ifrån? Hurdan är din familj?
-Jag heter Bidwell. -Jag vet det.
-Någon annan? -Higgins kan en bra historia.
-Ni kommer att gilla den. -Higgins, scenen är er.
Det här hände på min farbrors gård i Virginia.
Min bror och jag hade just skördat höet-
-och avnjöt vår middag i skuggan av en alm.
Han gick och hämtade vatten och jag tog en skål med pudding-
-och fyllde den, inte med en, utan med två stora fårmockor.
När han kom tillbaka, sa jag till honom att smaka på puddingen.
Och jag svär på att han åt upp alltihop.
Skitpudding! Han åt skitpudding.
Ni fick er bror att äta fårdynga?
Det var en rolig historia.
Berätta slutet, det är bäst.
Om jag ska vara ärlig, så har jag ingen bror.
Det var jag som åt fårskit. Jag svär.
Det var en rolig knorr på slutet.
Nu vet vi säkert nog om varandra för i kväll. Skojigt.
Han har ingen bror.
Higgins, när jag sa att ert spelande var välkommet...
Kan du ingen annan jäkla låt?!
-Nej, sir. -Jo, spela den du spelade i morse.
Tyst!
-Vad är det? -Indianer.
-Det är Iowaindianer. -Hälsa honom på hans språk.
Varför skrattar jag?
Av de hundra språk jag talar flytande...är det här inte ett av dem.
-Synd. -Han talar antagligen engelska.
God dag. Jag bringar fredshälsningar från Jefferson, de vitas hövding.
Ni glömde att presentera er.
Jag heter Bartholomew Hunt och det här är Leslie Edwards.
-Er tur. -Det sägs att ni talar engelska.
-Vi gör vissa framsteg. -Jag ska prova en sak.
Vi skulle vilja försöka...
Glöm det.
Vi kommer i fred å president Jeffersons vägnar!
Hunt...
Jag är hövding Två Vägar.
-Vem är då det där? -Han heter Lös Skruv.
-Vad ska jag göra med den? -Sätt på den.
Goda nyheter. De låter oss leva.
-Jag fick ge dem en del saker. -De verkade ju vara så vänliga.
Såna är vildarna. De låtsas vara vänliga och lyssnar på ens problem.
-Sen äter de ens hjärna med en sked. -En gaffel, menar du?
Det beror på vilken stam det är.
-De skulle aldrig ha dödat oss. -Jag vet det.
Men jag vill inte släpa på det där skräpet under resan.
Hjälp mig!
Vad tusan är det?
Bidwell, ta det lugnt!
-Vad är det? -Fransmannen bet örat av mig.
Vilken överdrift.
-Ursäkta mig. -Han tittade in i mitt tält.
Han tittade på min kvinna, han såg hennes bröst.
Hennes bröst? Såg du hennes bröst?
Jag har sagt det förut: Den som tittar på henne, kommer att dö.
Titta, jag ska göra ett experiment.
Hallå, Bidwell! Kan du höra mig?
-Ja, jag hör dig, Pratt. -Det fungerar.
Naturligtvis, han står ju... Nu går vi och lägger oss.
God natt, Bidwell.
Färden mot Stilla havet fortsätter.
Trots att jag vill slå Lewis och Clark katalogiserar jag flora och fauna.
Jag är den ende vetenskapsmannen förutom Pratt med Bidwells öra.
Jag kallar denna blomma Amanda.
Ni borde också ge namn åt någon av våra upptäckter.
-Jag? -Ja.
Ni kan ge flodens förgrening ett namn.
Det kanske är någon ni älskar som ni vill odödliggöra.
Någon jag älskar? Visst.
Jag döper den här förgreningen till Pittsburgh Nellie.
En hora som gjorde saker med sin enda arm-
-som fick en att glömma det där hon hade på halsen.
Detta fick mr Hunts fantasi att flöda. Nu vill han lära sig läsa.
Hans entusiasm fick mig att minnas min skoltid.
-Är ni beredd? -Ja.
Det här är stora A.
Jag var i skolan, men fröken sa att jag inte kunde koncentrera mig.
-Då ska vi bevisa att hon hade fel. -Det har jag velat höra länge.
En gång till. Hunt!
Det här är stora A.
Stora A.
Då så.
Och det här är lilla a.
Lilla a...
Herregud...
Jag fattar.
-Och det här är stora... -Nu räcker det!
Vill ni att mitt huvud ska explodera?!
För all denna världens goda, nu får det räcka för idag!
I utbyte mot läsundervisningen lärde mr Hunt mig några knep.
-Buffeln finns i närheten. -Och det kan ni lukta er till?
Nej, jag ser hjorden där borta.
Men varför...?
Nej, jag får inte.
Jag kan omöjligen...
Edwards!
Ni står väl inte här och namnger saker utan mig?
-Vad tittar ni på? -Jag tittade på månen.
Månen får mig att tänka på romantik.
Har ni någonsin varit förälskad?
Jag har nog haft huvudet under en och annan kjol.
Herregud. Måste ni och de andra alltid sänka er så lågt?
Jag tyckte att jag hade städat mitt språk.
Mr Hunt, skåda föremålet för min längtan.
Skåda en ängel som stigit ned från ovan.
En ängel från ovan...
Herregud!
Ni ser till att hålla er på avstånd från mig.
Flytta på dig, din usle fransman!
Bakom Fontenot.
-Ser ni nu? -Ja, nu ser jag.
Nu räcker det.
Jag sa, att det räcker nu!
Jag förstår, ni vill titta själv.
Ni vill vara ensam, så att ni kan dra en taja.
-Ni vet, polera kannan. -Det gör Jonah åt mig.
Jo, säkert.
Mr Hunt, jag försäkrar att jag aldrig...
10 juli. Jag är säker på att vi närmar oss Lewis och Clark.
På grund av strömmen, blir vi tvungna att dra båtarna efter oss.
Det är hårt arbete, men bättre än att kämpa mot den farliga strömmen.
Vakna, allesammans!
Åh, herregud...
Rör dig inte. Om han ser dig, är du dödens.
-Det kliar i näsan. -Klia inte!
-Det är nog en insekt där inne. -Vänta!
Jag tror att den ger sig av.
-Jag måste klia. -Då är du dödens.
Vad är värst, björnen eller näsan?
Nej!
Björnen är värst!
Stackars sate.
Bidwell, hör du mig?
Jag är rädd att björnen har dödat mr Bidwell.
-Han kommunicerar inte längre. -Det fungerar inte på det viset.
Även om det gjorde det, skulle han inte kunna tala genom det.
Strunt i det.
Hjälp mig!
Bidwell!
-Jag har varit i helvetet. -Jag ser det.
Jag förstår att ni vill leda ett jaktlag som dödar besten.
Ja, den tanken slog mig ...kortvarigt.
Men jag har en bättre idé.
Jag ska se till att ni får det finaste träben som finns.
-Björnen, då? -Ni ska veta att om tjugo år...
...så kommer ålderdomen att behandla den mycket sämre än vi kan göra.
Hämnden är ljuv, sir.
29 juli. Vi har nått den sista utposten på kända marker.
Gud vet vad som väntar.
-Vi tycks vara framme. -Vänta. Jag kan läsa det.
För Guds skull...
Det står "Välkommen till Snake's Bend".
Framåt!
"Snake's Bend". Jag klarade det nästan.
Jag kan läsa det.
Ja, det är en taverna.
Det vore fint om jag bjöd karlarna på några stop öl.
Mycket fint.
-Vi vet hur ni blir när ni dricker. -Ja, det vet vi.
Och därför borde ni ordna med förråden nu.
Nu ska vi roa oss.
Skål för kapten Edwards!
Ursäkta mig, men jag hörde att det fanns modiga män här.
Jag vet hur det känns när man tillbringat lång tid i vildmarken.
Man har behov av mat och dryck, men också av unga kvinnor.
-Kvinnor! -Var är de?
Vänta utanför, så ska jag föra er till dem.
Mina herrar?
Min kvinna tillfredsställer mig.
Jag avstår också eftersom jag avgivit ett löfte.
Jag lovade min läkare att inte ägna mig åt sådant.
-Droppar det ur den? -Nej, inte mer än normalt.
Den droppar när den ska, men inte när den inte ska.
-Var det allt? -Nu ska vi se...
Bönor...rep... Finns det en barberare i stan?
-Ja, jag. -Klippning och rakning.
Jo, ni luktar som om ni passerat genom en sjuk gammal kvinna.
-Jag kanske skulle bada också. -Bra idé.
Den här vägen. Var inte blyga.
Kom in och träffa damerna.
Jag sa ju att de var vackra.
-Har ni inga riktiga kvinnor? -De är horor, men de har värdighet.
Vem vill bli den förste att presentera sig?
God dag, min kära. Jag heter Hieronymous Pratt.
Har ni släkt i Richmond i Virginia?
Flugorna var där innan jag klev i.
-Jag såg Hidalgo. -Och alla hans män?
Nej, bara sex av dem, men de är på väg hit!
Dubbel ersättning till den som tar mitt skift.
Jag har hört talas om Hidalgo. En spanjor som vandrar i västern.
Till och med galningar tycker att han är...
-Sa du något? -Nej, jag...
-Du sa något om mitt hår. -Nej.
-Gillar du inte mitt hår? -Jo, det är fint.
Fint?
Mitt hår är magnifikt.
Det är långt och mjukt och skiner med ett inre ljus.
-Det är så vackert. -Just det. Det var allt.
Förlåt om jag skrämde dig.
Herregud...
Bra. Ni gjorde ett bra jobb.
Tack. Jag vill göra bra ifrån mig inom alla mina yrken.
-Ni råkar inte också vara... -Konservator?
Nej, jag tänkte säga tandläkare.
Jag är främst konservator, men då måste man kunna laga tänder.
-Och där borta. -Bra.
Jag har en kindtand som har värkt sen S:t Louis.
Jag står gärna till tjänst.
Han sa: "Jag vet, det var inte en häst, utan en åsna."
Hennes hår är perfekt. Det är vackert.
-Är hon din kvinna? -Hon tillhör mig.
-Vem är du? -Guy Fontenot.
-Du kan kalla mig Hidalgo. -Hidalgo.
Jag vandrar i nordväst i jakt på en underbar plats.
En plats där jorden skälver och talar-
-och ett vitt kors markerar platsen för en gammal hemlighet.
-Vad är hemligheten? -Du försöker visst lura mig.
Du får inte veta någonting, om du inte ansluter dig till oss.
Kom, du är perfekt.
Om du följer oss, är allt som är ditt också mitt.
Annars skär vi ut ditt hjärta och flår dig levande.
-Då följer jag er. -Så trevligt.
Det här minskar smärtan.
Försöker ni ta livet av mig?
Lägg bort den där och dra ut tanden!
-Säg Ahh! -Längst bak.
Den finns där inne.
-Kom nu! -Ta inte henne!
Ta mig i stället.
Sätt händerna på höfterna.
Nej, så här.
Jag som undvikit tandläkare för att jag trodde att det skulle göra ont.
Nej, jag behåller kvinnan.
Ni kan inte ta med henne mot hennes vilja.
Men det kanske är dags för henne att lämna boet.
Jaså...
Vad har vi här då?
Lillponken, din mamma vill ha tillbaka bakplåten när du har lekt färdigt.
Jag utmanar dig och de andra damerna på duell.
-Oss alla? -Varenda liten sötnos.
Vi duellerar gärna, särskilt som ni inte överlever första omgången.
Vilka vapen väljer ni? Pistoler, svärd eller knytnävarna?
Sprit.
Tiden är ute!
Ursäkta.
Jag lovar att det aldrig har hänt mig förut.
Bra gjort, mr Hunt. Jag är djupt imponerad och tacksam.
Nu kanske ni inser att det finns vissa fördelar med sprit.
Ni räddade mitt liv.
Nu kanske ni inser att det finns vissa fördelar med sprit.
Ni sa just det.
Och nu, om ni inte misstycker...
...så är det dags för spriten att ta ut sitt pris.
Det brinner! Mina möbler, mina draperier, mina kvinnor!
Pratt är kvar där inne.
Allt är mitt fel.
Hon sa att jag fick röka och jag trodde henne.
Hämta Hunt från tavernan och gå tillbaka till båtarna.
Vi har nog sett allt som Snake's Bend kan erbjuda.
Får jag se till min kvinna?
Jag vill byta bandagen och se om hon kan äta något.
Ni inser förstås att er kvinna är gjord av halm?
Ja, det var därför hon fattade eld.
Tusan också!
Vem där?
God kväll. Jag samlar in bark till president Jeffersons samling.
Barkprover.
Ni är inte som de andra, ni är mjukare och mer ömtålig.
-Men på ett ganska tufft sätt. -Inte alls.
Titta bara. Svaga handleder...
...mjuk hy, nästan total avsaknad av skuldror.
Nu får det räcka med smicker.
-Jag uppför mig som ett djur. -Jag tyckte om det.
Det går inte, jag är redan trolovad.
Och vi kommer från olika världar. Du följer dina primitiva instinkter.
I min värld hyllar man de kristna värdena. En till går nog bra.
Vad sa jag nu?
Jag förstår inte hur floden kan flyta över bergen ner till havet i väster.
Floden kan inte flyta uppåt eller över någonting.
Då är resan över.
Nej, vi fortsätter.
Vi tar oss över Klippiga bergen på en månad. Vi bygger kanoter...
...och tar oss nerför de västra sluttningarna innan frosten kommer.
Den 29 oktober. Det jag trodde var ett lätt snöfall, var mer än så.
Vi har bara kommit halvvägs, men maten är snart slut.
Den ende som klarar sig bra är Pratt, som äter sin halmkvinna.
Jag har fått en lätt förkylning.
-Vad sysslar ni med? -Den sista smörjelsen.
Sluta med det. Ni kan väl inte begrava mig innan jag är död.
Gå er väg.
Jag kan göra medicin, men då måste jag ha ett örnägg.
-Ett örnägg? Är det allt? -Ja, det är allt.
Senast vi såg ett djur var nedanför snögränsen.
Ni är så modig som gör det för er vän.
Det är bara mitt jobb.
Det är bäst att jag ger mig av.
Vi måste få tag på ett örnägg annars dör han.
Herregud!
President Jefferson, om björnarna inte får rösträtt-
-slår de tillbaka och sitter snart i kongressen.
Då blir det vi som får uppträdda klädda i fåniga hattar.
Presidenten, för några månader sen såg jag en naken indiankvinna.
När jag såg den nakna indiankvinnan drabbades jag av orena tankar.
Något inom mig har förändrats.
Ni måste vila.
Jag såg en naken indiankvinna.
Nej!
Var är du? Kom hit och skydda din avkomma!
Kom då, förbaskade fågel! Kom och ta mig!
Jag har det!
-Ni hade sönder det. -Jag behöver bara skalet. Tack.
Medicinen verkar.
Får jag slicka skålen?
-Shaquinna... -Ja?
Febern har gått ner.
Tack för att du stannade hos mig.
Tacka mr Hunt. Han riskerade livet för att hämta ett örnägg.
Ingen talade om att det hade räckt med skalet.
Tack, mr Hunt.
Nu bygger vi kanoter och ger oss av när det börjar töa.
Jag kan inte uttrycka mina känslor...
Tala inte om känslor. Jag vill inte behöva slå er.
-Men ändå... -Jag menar allvar.
Herregud!
Vilken tur!
Lewis och Clark! De dårarna bär sina båtar.
Ja, därför att de tror att floden är farlig. Vi borde göra detsamma.
Oroa er inte.
Det finns ett gammalt ordspråk: "Om det går vågor på morgonen."
-Ja? -Det var allt.
Vi kan gå förbi Lewis och Clark.
Ja, men vi kan inte riskera männens liv.
-Jag lovar att det går bra. -Jag hoppas att ni har rätt.
Oroa er inte. Forsen är inte mer än hundra meter lång.
Får jag framföra mina hyllningar. Vi klarade det.
Vi har gått förbi Lewis och Clark. Samla ihop våra förråd.
-Nej! -Ursäkta?
Ni kunde ha tagit livet av oss. Jag tänker lämna expeditionen.
-Vårt kompanjonskap, då? -Det struntade ni i på floden.
Jag struntar i det nu. Vem följer med mig?
Åt helvete med er! I hela mitt liv har jag velat se Stilla havet.
Nu går jag dit själv.
-Jonah, var har du din lojalitet? -Jag är er slav. Var tror ni?
-Tack, Jonah. -Jag följer med mr Hunt.
Vi har bara några hundra kilometer kvar.
Vi kommer dit först. Det värsta är över.
Det är det aldrig om den här snobben ska leda oss.
Vill ni överleva följer ni med mig.
Ni måste tänka själva, eller vill ni att mr Hunt tänker åt er?
Min himmelske fader tänker åt mig.
Han tycker att jag är en idiot om jag inte följer med Hunt.
Vänta, fader!
Det är bättre att tänka själv.
-Jag tycker att vi ska fortsätta. -Modigt tänkt, Bidwell.
Hur kan du säga så? Du som har råkat så illa ut?
Överfallen av en björn, fått örat avbitet.
Ja, jag har haft otur, men jag kan inte överge mr Edwards.
Han var den som vågade drömma och nu är vi så nära.
Och jag tror honom när han säger att det värsta är över.
Jag kanske var lite tidigt ute, men nu måste...
Bidwell, ner med dig!
Förlåt, jag siktade på huvudet. Nu ska vi ta er till fånga.
De ska dö i sina underkläder. Det gör saken värre, eller hur?
-Förbered ett gatlopp! -Vad?
De här två ska möta döden i ett gatlopp.
-Ett...? -Ett gatlopp!
Lugna ner er! Tror ni inte jag vet vad ett "gotlapp" är?
Sanchez! Du och fransmannen förbereder gatloppet!
Tyvärr är det roliga snart över.
Om ni rör mig, dödar jag er.
För bort henne!
Det är just sånt här jag gillar.
Nu bränner det om fötterna, va!
Titta på snobben!
Det skulle vara kol, inte korn.
Nu sticker de! Hector, Ferdinand, ta fast dem!
De är snart ifatt oss!
-Kom, då! -Strunta i mig!
-Du klarar det. -Rädda dig själv!
Det här ska jag aldrig glömma.
Nu dödar vi er och tar ert huvud till Hidalgo.
Men vi vill be er om en tjänst.
Ofta när vi tar ett huvud till Hidalgo ser det så förskräckt ut.
Det skulle vara bra, om ni kunde le när vi dödar er.
Dra åt helvete!
Ni såg så ful ut, när ni sa det.
-Säg "hundvalp". -Ja!
-Då kan man inte låta bli att le. -Säg "hundvalp"!
Dö, ni spanska svin!
"Hundvalp" på er, era jävlar!
Det du gjorde för mig där borta var verkligen hyggligt.
Det var inget.
Ingen har gjort nåt sånt för mig.
Tack, det är allt. Bara tack.
Särskilt när det gäller en sån som du, som så lätt kunde ha blivit dödad.
-Jag tror att han sover. -Jag tror att han är död.
Förlåt att jag skrämde er. Jag vilade bara ögonen.
Vi behöver hjälp.
Jag ska hjälpa er, jag är en stolt krigare.
-Låt oss förklara. -Det har vi inte tid till.
Våra män hålls fångna av 20 conquistadorer.
Har ni andra som kan hjälpa oss?
-Män som är lite yngre än ni? -Ja.
Jag ska klippa av henne håret. Är det någon som vet varför?
-För att roa oss? -Nej.
-För att hon bad om det? -Nej.
Jag vet. För att hon har vackrare hår än ni, och ni är avundsjuk.
Nej. Jag ska klippa av det för att det inte är lika vackert som mitt.
Även om hon inte vill erkänna det, så tänker hon:
"Varför ska jag bry mig om att ha hår, när hans är så vackert."
-Förstår ni? -Nej, faktiskt inte.
Vem bryr sig? Jag ska ändå flå er levande.
Gör henne i ordning!
Ni sa att era krigare var yngre än ni.
Springande Puman är två år yngre.
Stark Som Berg är... fyra år yngre.
Vi är tacksamma för att ni ställer upp-
-men vi klarar oss nog själva.
I stridens ögonblick stiger anden mot himlen-
-och ger oss styrkan att slåss.
Vi måste färdas på det här viset för att spara oss inför striden.
-Stanna! -Vad är det nu, då?
Springande Puman måste in bland träden.
Ursäkta.
Okej, men det är sista gången.
Alla som måste gå, gör det nu. Jag stannar inte en gång till.
Jag förstår inte hur de kan hjälpa oss.
Vi kanske kan lura Hidalgo om jag använder all min list.
Det här är alldeles för svårt. Ni får borsta hennes hår när hon är död.
Sluta genast!
Nu räcker det! Ni måste släppa Shaquinna fri.
Vilken arrogans.
Ni är omringad av indianer som på min befallning-
-kommer att anfalla med apokalypsens fyra ryttares vrede.
Fler än fyra, och de har namn som Flygande Örnen, Stark Som Berg...
...och andra också.
-Var är dessa krigare? Visa upp dem. -Visa dem för mig också!
-Jag är en av dessa krigare. -Och jag är en av dessa krigare.
Jag är en av dessa krigare.
Vilken armé!
Varför ska vi slåss? Om vi väntar några timmar dör de av ålderdom.
Ni trodde inte att jag kunde fly.
Jag vet. Du sticker in i skogen och jag försöker räkna till tre-
-innan jag skjuter ännu ett hål i ditt håriga franska arsle.
"Håriga franska arsle"... Där lurade du mig nästan.
Hallå där!
Titta vad jag har. Er kvinna!
-Det här ordnar jag. -Du har redan gjort så mycket.
Nu måste jag själv ge mig in i striden.
Hidalgo är min.
Ni är en feg usling. Ni tog en kvinna till fånga och sprang.
Jag ska lära er en läxa.
Ni är antingen modig eller dum.
Skillnaden är kanske inte så stor.
Ni är smart. När ni är död ska jag se om er hjärna är annorlunda-
-än andra hjärnor jag har sett.
Herregud!
Hallå där, flintis! Flintis, flintis, flintis!
Håll klaffen!
Nu ser ni mitt rätta jag.
En flintskallig fetknopp som ber om nåd.
Vi såg Lewis och Clark. De är på väg mot havet.
Sätt fart, då! Vi kan slå dem.
Vad gäller peruken, så stannar det mellan oss, eller hur?
Herregud!
Vi klarade det.
Nej, inte ännu. De kommer till havet före oss.
Vi måste ta oss nedför klippan.
Eftersom jag leder expeditionen ska jag klättra ner.
Du ska inte klättra ner där, jag ska göra det.
-Dumheter. -Det här är för ditt eget bästa.
Hur kunde det vara för mitt eget bästa?
Ursäkta, det var meningen att du skulle knockas.
Nu ska vi se. Den här borde fungera.
Vad tusan gör du?!
-Gå, då! -Han gör det.
Pratt, ge mig flaggan!
Då så... Lycka till.
Åh, nej...
Snälla, fågeln. Gör mig inte illa.
Sätt ner mig, förbaskade fågel!
Herregud!
Hunt, du klarade det!
Vi klarade det allihop!
Hur kom ni ner hit?
-Vi hittade en indianstig. -Den var så fin.
De hade huggit ut små steg.
Vi borde ha sett oss omkring först.
Titta, Leslie!
Ni kommer för sent.
-Vi slog er. -Stick hem, förlorare!
Vi är de första som erövrade den här kontinenten.
-Då går jag hem. -Varför sluta nu?
-Vad pratar du om? -Utforskning?
Hör på, män! Varför ska vi inte utforska ännu en kontinent?
Vi kan gå norrut mot Berings sund och över isen mot Asien.
Vi kan gå dit.
Gå till Asien. Det gillar jag.
Och varför stanna där? Vi kan fortsätta till Europa.
Edwards och Hunt. De första amerikanerna som gick till Europa.
Bara maten är värd resan.
Nästa jul smuttar vi på champagne i Paris.
Översättning: Kristina Valinger? MEDIATEXTGRUPPEN